ПІЗНІ НЕДОНОШЕНІ: ДОВГОСТРОКОВІ НАСЛІДКИ ДЛЯ РОЗВИТКУ - Воробйова, О.; Марушко, Ю.; Лапа, О. (Неонатологія, хірургія та перинатальна медицина, 2026)
У сучасній неонатальній медицині більшість наукових досліджень описують адаптацію та розвиток глибоко недоношених малюків, у той час як пізні передчасні пологи (гестаційний вік (ГВ) 34 тижні – 36 тижнів 6 днів) залишаються відносно менш вивченою групою дітей. Пізні недоношені новонароджені (ПНН) становлять вагому частку в структурі перинатальної захворюваності через їх клінічні особливості адаптації та потенційні довгострокові наслідки в когнітивній, поведінковій та освітній сферах, що можуть проявлятися від раннього дитинства до дорослого віку. Ураховуючи клінічну варіабельність впливу пізнього передчасного розродження на подальший розвиток дітей, важливе значення має раннє виявлення груп ризику та забезпечення динамічного спостереження за дано когортою ПНН. Мета дослідження: на основі сучасних джерел медичної інформації проаналізувати клінічні особливості віддалених наслідків адаптації пізніх недоношених дітей із акцентом на нейророзвиткові, поведінкові та освітні результати в довгостроковій перспективі. Матеріали і методи. Рестроспективно селективно проаналізовані публікації з відкритих медичних платформ. Пошук літературних джерел для даного огляду здійснювався в базах даних PubMed, Google Scholar та Cochrane Library. Стратегія пошуку базувалася на використанні термінів MeSH: «Пізні недоношені», «Результати нейророзвитку», «Довготривалі наслідки». Глибина пошуку склала 10-15 років. Зі знайдених 150 джерел для детального аналізу було відібрано 39 публікацій, які безпосередньо відповідають критеріям включення: наявність контрольної групи (доношених дітей) та оцінка розвитку у віці від 2 до 18 років. Результати. Глобально більшість ПНН мають сприятливі короткострокові та довгострокові результати, проте їх висока чисельність зумовлює значне навантаження на систему охорони здоров’я. Довгострокові соціальні та поведінкові наслідки пізніх передчасних пологів недостатньо добре описані через незначну кількість досліджень. Узагальнені дані свідчать, що у порівнянні з доношеними дітьми ПНН у дитячому та дорослому віці демонструють дещо нижчі когнітивні показники та гірші освітні результати. Для цієї групи характерні ризики помірних відхилень нейророзвитку, включаючи особливості когнітивного функціонування, уваги та поведінкової регуляції, а також можливі відмінності в навчальних досягненнях у подальші вікові періоди. Висновки: ПНН становлять клінічно значиму групу дітей, у якої, попри загалом сприятливі показники виживаності та розвитку, частіше спостерігаються помірні відхилення у нейророзвитковій, когнітивній та поведінковій сферах. Такі особливості можуть проявлятися вже в ранньому дитинстві та зберігатися у вигляді невеликих, але стабільних відмінностей у когнітивному функціонуванні та навчальних досягненнях у подальші вікові періоди. Популяційний внесок особливостей довгострокових наслідків ПНН може бути значним через високу поширеність даної когорти. Це обґрунтовує необхідність раннього виявлення дітей із групи ризику та організованого довготривалого спостереження за їхнім розвитком.