ПІЗНІ НЕДОНОШЕНІ ДІТИ: ОСОБЛИВОСТІ ПЕРИНАТАЛЬНОЇ ПАТОЛОГІЇ ТА ВЛАСНИЙ ДОСВІД ВИХОДЖУВАННЯ - Рубіна, О.; Мантак, Г. (Неонатологія, хірургія та перинатальна медицина, 2026)
Довгий час у клінічній практиці пізні недоношені діти (ПНД) помилково сприймалися як «майже доношені» через їхні антропометричні показники (маса тіла та зріст), що часто наближаються до норми. Проте, ака візуальна подібність є оманливою, оскільки функціональна зрілість органів ПНД суттєво поступається доношеним немовлятам. Це стало причиною того, що рівень захворюваності та частота повторних госпіталізацій у ПНД у 3–7 разів вищі, ніж у дітей, народжених у термін. Незрілість легеневої, нервової, травної та імунної систем призводить до підвищеного ризику ранніх і пізніх ускладнень, зростання показників перинатальної та неонатальної смертності, а також потреби в повторних госпіталізаціях. Частота вроджених вад розвитку в 4 рази вище ніж у доношених малюків. Захворюваність пізніх недоношених дітей у 3,5 разів вища, ніж у доношених, а рівень смертності вищий у 4,6 разів Частота повторної госпіталізації у даної категорії дітей в 2 – 3 рази вища у порівнянні з доношеними немовлятами. Відзначається більш високий ризик захворюваності і смертності. Синдром раптової смерті (1,4 / 1000 у порівнянні з 0,7 / 1000 для доношених). Таким чином, проблема є не лише медичною, а й соціально-економічною, оскільки догляд і лікування цієї категорії дітей вимагають значних ресурсів. Мета роботи. Метою роботи було узагальнити основні ризики, клінічні прояви та принципи догляду за ПНД для підвищення ефективності профілактики й лікування ускладнень, а також для покращення довгострокових результатів розвитку. Матеріали та методи. Аналіз сучасних наукових публікацій, міжнародних клінічних рекомендацій (WHO, AAP, ESPGHAN), протоколів неонатальної допомоги, а також власного досвіду спостереження за даною категорією дітей, які перебували протягом 10 років (2016-2025р.р.) у відділеннях неонатального центру КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня» ВОР. Стаття написана з урахуванням існуючих етичних норм і стандартів. Висновки: Враховуючи, що пізні недоношені діти зовні подібні до доношених, вони становлять групу високого перинатального ризику. Своєчасна діагностика, адекватний моніторинг, мультидисциплінарний індивідуальний підхід до кожної дитини із залученням родини забезпечать значне зниження ризиків, покращення прогнозу та підвищення якості життя цих дітей у довгостроковій перспективі.